Vatikan naplaćuje stare dugove
![Ratko Dmitrović](system/html/Ratko-Dmitrovic-65af2443.jpg)
Piše Ratko Dmitrović
Može li se odluka pape Benedikta da jedan samostan u Hrvatskoj sa velikim kompleksom zemlje pokloni Italiji, tumačiti kao nagoveštaj nove politike Vatikana na Balkanu, nove razgovore o granicama i novu geostratešku fazu u kojoj i Srbi treba da traže svoje mesto
Udarac je došao od onih za koje se mislilo da su večni i najpouzdaniji zaštitnici Hrvatske i hrvatstva; Vatikan je preko akta koji je potpisao papa Benedikt XVI poništio odluku hrvatskog suda i naložio Porečkoj biskupiji da samostan „Dajla“, kod Novigrada, zajedno sa zemljištem vrati italijanskim benediktancima. U suprotnom, stoji u Odluci, Porečka biskupija u sledećih godinu dana mora vlasnicima da isplati četiri miliona evra.
„MOLI I RADI“
Prvi se oglasio župan istarski Ivan Jakovčić ukazujući na veliku opasnost
koja se krije u Odluci Vatikana i pape, dajući do znanja da se tu radi o
reviziji Osimskih sporazuma. Istoga dana vrisnuo je i Stipe Mesić, takođe
spominjući Osimske sporazume, a istarski crkveni poglavar Ivan Milovan
(interesantno prezime) seo je u kola i odjurio u Zagreb, gde su ga prekoredno i
hitno primili Jadranka Kosor i Ivo Josipović. Drama? Bogami jeste. O čemu se
ovde radi?
Komunisti su benediktancima svojevremeno oduzeli samostan „Dajla“, a današnja
hrvatska vlast tvrdi da je posle osamostaljenja, otcepljenja od Jugoslavije,
benediktancima isplatila određenu sumu, otkupila samostan i prenela ga u
vlasništvo župe „Dajla“. Inače, taj objekat je na samoj morskoj obali, a okolno
zemljište u vlasništvu samostana vredi između 30 i 40 miliona evra.
Benediktanci su red u Katoličkoj crkvi koji je osnovao Benedikt iz Nursije
(480-547), kasnije proglašen za sveca, čije je životno geslo glasilo: „Moli i
radi“. Sledbenici učenja ovog katoličkog sveca nose crne habite i opasani su
kožnim pojasevima. U XVII veku, transformacijom benediktanskog podreda,
cistercita, nastao je katolički red trapista. Oni su godine 1869, iz nemačke
opatije „Marijavald“ poslali sedam monaha koji su u Banjaluci osnovali i
podigli trapistički samostan „Marija Zvijezda“.
To je prva građevina na prostorima ovog dela Evrope u čijem je podizanju
korišćen armirani beton i to samo 15 godina pošto je to prvi put u istoriji
graditeljstva primenio Francuz Žan Luis Lambo.
Na ovim prostorima trapisti su poznati i po proizvodnji sira trapista, izuzetno
cenjenog kod velikih gurmana. Tajnu proizvodnje ovog sira u samostanu znaju
samo dvojica monaha, ona se prenosi isključivo usmeno i nikada do sada nije
prešla zidine samostana. Ali, vratimo se benediktancima, papi i Hrvatima.
Ova priča ima svoj dublji koren, a njeno novo isplivavanje na površinu – i bura
koja je tim povodom uskovitlala hrvatsku javnost – otvara neka pitanja za koja
su Hrvati mislili da će zauvek ostati bez odgovora. Tačnije, da su zatvorena za
veke vekova. Kad ono – međutim.
Pre nego što se pozabavimo ovim pitanjima valja podsetiti da su benediktanci
još devedesetih godina, nedugo posle rata, tražili da im se vrati samostan
„Dajla“, ali ih je hrvatska država odbila. Tadašnji papa Ivan Pavao Drugi dao
je nalog da se osnuje komisija koja treba da reši nastali spor. Jedan od njenih
članova, ovo nije nevažno, bio je tadašnji biskup, a današnji zagrebački
kardinal Josip Bozanić.
Komisija donosi odluku da se samostan vrati benediktancima. Suprotno
očekivanjima to je prouzrokovalo burna reagovanja na Hrvatskoj biskupskoj
konferenciji, neku vrstu pobune, koju je papa Ivan presekao smenom porečkog
biskupa na čije je mesto postavio španskog biskupa Santosa.
Tada je ceo slučaj ipak protumačen kao nesporazum „unutar porodice“, s obzirom
na brdo činjenica koje dokazuju da Hrvatske kao države ne bi bilo bez Vatikana
i Katoličke crkve. A verovatno ni Hrvata kao naroda. I taman kad su svi u
Hrvatskoj zaključili da je problem oko samostana „Dajla“ zauvek rešen, da će
papa i ovoga puta blagonaklono pogledati svoje hrvatsko stado (ta bio je u
Hrvatskoj pre samo dva meseca), iz Rima je stigla Odluka pred kojom će se
Zagreb, videćete, na kraju pokloniti. Kakvi hrvatski zakoni, trice i kučine; uvek
je u toj zemlji bilo onako kako su hteli kardinali, biskupi, župnici…
TERITORIJALNI GUBITAK
Uostalom, takav rasplet nagovestio je kardinal Bozanić, upozorivši
indirektno, pre neki dan, Josipovića i Jadranku Kosor da se ne zaleću i ne
petljaju u ono što ne poznaju, dodavši kako neki u Hrvatskoj ovu situaciju
koriste da bi vređali „Svetog oca“, čija se ljubav za Hrvatsku – kaže Bozanić –
nedavno mogla neposredno doživeti.
Bozanićevu intervenciju u korist Vatikana i pape ne treba sagledavati kao
doslednost – podsećam bio je član komisije čija je odluka bila u korist
benediktanaca – već kao posledicu apsolutne hijerarhijske poslušnosti, dobrog
poznavanja istorije, još bolje upućenosti u tehnologiju vlasti države Vatikan i
najverovatnije posedovanja informacija koje drugi u Hrvatskoj, po svoj prilici,
još uvek nemaju.
Mesić, Kosor, Jakovčić… svi koji u Hrvatskoj strahuju od mogućih lančanih
refleksija papine Odluke, pozivaju se na Osimske sporazume. Nemamo ovde
dovoljno prostora da se upuštamo u detalje tog vrlo značajnog međudržavnog
dokumenta, potpisanog u Osimu, nedaleko Ankone, krajem 1975. godine, između
Italije i SFR Jugoslavije, ali se mora reći da Osimski sporazumi regulišu, uz
ostalo, granična pitanja i problematiku prava nacionalnih manjina. Sporazum se
tiče Hrvatske i Slovenije i ove dve novonastale države preuzele su posle
raspada Jugoslavije na sebe obavezu sprovođenja Osimskih sporazuma.
Radi li se ovde o nečemu mnogo dubljem od samostana „Dajla“ i zemljišta čija
vrednost Vatikanu, na sve njegovo bogatstvo, znači manje od kapi u moru? Da li
je došlo vreme naplate dugova, vreme u kojem će Hrvatska posle serije dobitaka
početi da knjiži i gubitke? Čak i teritorijalne.
Lepo zvuče poruke evropskih zvaničnika da su okončani procesi stvaranja novih
država i utvrđivanja novih granica, ali u tim porukama nema ničeg do memljive
skrame iza koje nalazimo stalne želje za novim osvajanjima i pozicioniranjima
velikih i moćnih; neutoljivu žeđ za kontrolom prirodnih resursa, posebno onih
kojima će kugla Zemaljska već kroz neku deceniju oskudevati. Evo vam Kosova, za
primer.
KOSOVO I VATIKAN
Vatikan je jedna od sila koje vladaju svetom. Vatikan je najmanja i sudeći
po večnim ekonomskim parametrima verovatno najbogatija država na svetu. Niko
nikada neće utvrditi šta sve Vatikan poseduje, od velikih multinacionalnih
kompanija do svetski moćnih banaka, osiguravajućih kuća, zemljišnih poseda.
U Vatikanu, u Rimu, sede neki od najboljih geostratega na svetu. Oni su učeni
da planiraju izvan svojih života, preko granica ljudskog trajanja, mnogo duže
od stotinu godina. Njihove analize i projekcije moguće budućnosti, na koje
Katolička crkva svakako želi da utiče, tiču se i ovih prostora; Hrvatske i
Srbije u svakom slučaju.
Katolička crkva – pisao sam u „Pečatu“ o tome više puta – uspela je da od
srednjovekovnih malobrojnih ostataka hrvatskog naroda stvori novu supstancu,
kojoj je najpre promenila verski, a potom i nacionalni predznak. To je rađeno
na štetu Srba i Srbi ovo u većem broju saznavaju i izučavaju tek poslednjih dvadesetak
godina. Hrvatska je u verskom smislu danas najkatoličkija država u Evropi. To
je, da ne bude zabune, posledica dugotrajnog i sistematskog delovanja Vatikana,
ali teško je danas i nagađati kakve planove vatikanski geostratezi imaju sa
Hrvatskom, a posebno sa Bosnom i Srbijom.
Vatikan je odigrao možda i presudnu ulogu u razbijanju Jugoslavije i stvaranju
nezavisne Hrvatske. Na prvi pogled ta činjenica je u suprotnosti sa istinom da
Vatikan odbija svaku mogućnost da prizna državu Kosovo. Ali, samo na prvi
pogled.
Dugoročna strategija Katoličke crkve na prostoru Evrope, pre svega Balkana,
zasniva se na snaženju odbrane od biološki mladog i u svakom pogledu
narastujućeg islama. Neposredni kontakt, prožimanje, nesporazume i vekovne
ratove sa islamom na ovom prostoru imaju Srbi. Vatikan Srbe, posle svega što je
obavljeno u dvadesetom veku, vidi kao jedan od bedema koji bi trebalo da
zaustavi širenje u dubinu Evrope teritorija na kojem je islamski faktor
dominantan.
Zbog toga Vatikan nije i neće priznati nezavisnost Kosova i zbog toga bi Srbi,
da im je pameti, u decenijama ispred nas mogli da uknjiže i neke vrlo značajne
rezultate, nacionalne pobede.
Italija je Vatikanu najvažnija država na svetu, a Italijani nisu i neće
zaboraviti šta se događalo u vreme kada su bili primorani da plaćaju velike
Musolinijeve dugove. Taj kajmak, u vidu Dalmacije i ostrva, pokupila je
Hrvatska. Ali, rekoh već, Vatikan je strpljiv, tamo ni žutu banku ne polažu na
časovnike i kalendare, tamo vreme ne znači gotovo ništa. Važni su samo ciljevi,
a do njih se dolazi etapno. U jednoj od tih faza Hrvatska je dobila više nego
što su njeni najokoreliji domoljupci sanjali, ali je vreme donelo novu etapu.
U Italiji postoje snažni pokreti, čak i političke partije, koje zagovaraju
vraćanje Dalmacije i ostrva Italiji. Svake četiri godine u Italiji se bira
gradonačelnik Zadra, što je, kako bi rekli Hrvati, vrlo znakovito.
Da li smo ušli u period kada će Italija tražiti razgovor sa Hrvatskom o
teritorijalnim pitanjima? Nagoveštava li odluka „Svetog oca“ da benediktanski
samostan „Dajla“ u Hrvatskoj izuzme ih tamošnjih katastarskih knjiga i pokloni
ga Italiji – novu politiku Vatikana na Balkanu, otvaranje nove strategije u
kojoj Hrvatska neće igrati važnu ulogu i neće biti od posebnog značaja? Ako je
odgovor potvrdan, to može razveseliti Italijane. Srbe nikako.
Srbima se pruža prilika da sa Vatikanom, u decenijama ispred nas, odigraju
partiju iz koje se može izvući dobar rezultat, ali uz veliki, veliki oprez.
Svaki dosadašnji osmeh upućen Srbima iz Vatikana uknjižen je kao prevara. A što
se samostana „Dajla“ tiče, za njega se na hrvatskoj strani bori istarski
katolički poglavar sa prezimenom, rekoh gore, Milovan. Pametnom Srbinu dovoljno
za oprez.
Izvor: PEČAT